Det finnes fisk som ikke lar seg fange.
Ikke fordi de er raskere eller sterkere enn andre.
De har bare noe ekstra ved seg.
En slik fisk var Beistet.
Og da jeg ble født, var han allerede en legende.
Han unngikk flere 100-dollars woblere enn noen fisk i Alabama.
Enkelte sa at det var gjenferdet til en tyv som druknet 60 år tidligere.
Andre hevdet at han var en dinosaur som var igjen fra krittiden.
Jeg trodde ikke på slik spekulasjon og overtro.
Men jeg hadde prøvd å fange den siden jeg var på din alder.
Og den dagen du ble født...
Det var dagen da jeg endelig fanget ham.
Jeg hadde prøvd alt.
Mark, woblere, peanøttsmør. Peanøttsmør og ost.
Men den dagen slo en tanke meg.
Var fisken Henry Walls' gjenferd, ville ikke vanlig agn virke.
Jeg måtte bruke noe han virkelig ville ha.
-Fingeren din? -Gull!
Jeg bandt ringen min i verdens sterkeste snøre-
-sterkt nok til å holde ei bru, iallfall noen minutter.
Så kastet jeg motstrøms.
Beistet sprang opp og tok agnet før det traff vannet.
Og straks bet han snøret tvers av.
Jeg var i knipe.
Gifteringen min, symbolet på troskap til min kone-
-som skulle føde mitt barn... -Stans ham.
...lå i magen til en ufangbar fisk.
Hva gjorde du?
Jeg fulgte fisken opp og ned elva.
Hele tiden kalte vi Beistet ham.
Men egentlig var det en hun.
Den var stinn av egg som skulle legges når som helst.
Jeg var i knipe.
Jeg kunne sløye den, og få tilbake ringen.
Men da ville jeg drepe den smarteste mallen i Ashton-elva.
Ville jeg frata sønnen min sjansen til å fange en slik fisk selv?
Denne damefisken og jeg...
-Vi hadde samme skjebne. -"Vi var like, vi to."
Det er din kveld uansett, vennen min.
Men hvorfor tok den gull, mens den aldri rørte noe annet?
Det var leksjonen jeg lærte-
-den dagen sønnen min ble født.
Iblant er eneste løsning for å fange en ufangbar kvinne-
-å tilby henne en giftering.
Får ikke en far snakke om sønnen sin?
Jeg er en fotnote i den historien.
Rammen for ditt store eventyr. Som aldri fant sted.
Da jeg ble født, solgte du moroartikler i Wichita.
Gi deg. Alle elsker den historien!
Nei. Jeg elsker den ikke. Jeg har hørt den 1 000 ganger!
Jeg kan hver vits! Like godt som du gjør!
En eneste kveld i ditt liv-
-dreier ikke alt i verden seg om Edward Bloom.
-Kan du ikke forstå det? -Unnskyld hvis det føles pinlig.
Du er pinlig, men du forstår ikke!
Etter den kvelden snakket jeg ikke med far på 3 år.
William Bloom, United Press International.
Vi kommuniserte indirekte.
I brev og kort skrev mor for dem begge.
Når jeg ringte, sa hun at far var ute og kjørte, eller i bassenget.
Vi snakket selvsagt aldri om at vi ikke snakket.
Sannheten er at jeg ikke så noe av meg selv i far.
Og jeg tror ikke han så seg selv i meg.
Vi var som fremmede som kjente hverandre godt.
Når jeg forteller om fars liv-
-går fakta og diktning, mann og myte i ett.
Jeg kan bare fortelle slik han fortalte det.
Det rimer ikke alltid, og det meste fant aldri sted.
Gi tilbake ringen min!
Takk!
Men den slags historie er det.
Fødselen hans anla tonen i hans utrolige liv.
Ikke lengre enn andres, men mer storstilt.
Historiene var merkelige-
-men avslutningene var alltid det mest overraskende.
Ja, han er her.
Det er moren din.
Hva sier Dr. Bennett?
Ja, jeg vil gjerne snakke med ham.
Ja, jeg venter.
Er det ille?
Verre enn de trodde. De avbryter cellegiftkuren.
-Du må reise. -Antagelig i kveld.
-Jeg blir med. -Nei, du bør ikke det.
Jeg blir med deg.
Hva vil du ha? Apen på låven, eller hunden på veien?
Den om heksa.
Mamma sier at jeg ikke får fortelle den.
-Du får mareritt. -Men jeg er ikke redd.
Det var ikke jeg heller...først.
Dette foregikk i sumpen utenfor Ashton.
Barn fikk ikke gå dit, på grunn av slanger, edderkopper-
-og kvikksand som slukte folk før de fikk tid til å skrike.
Det var fem av oss.
Meg, Ruthie, Wilbur Freely-
-og Price-brødrene. Don og Zacky.
Ingen av oss visste hva vi hadde i vente.
Alle vet at de fleste byer har en heks.
I det minste en som eter uskikkelige barn og rømte valper.
De bruker knoklene til å kaste besvergelser og gjøre jord ufruktbar.
-Er det sant at hun har glassøye? -Hun fikk det av sigøynere.
-Hva er det? -Mora di er sigøyner.
Mora di er ei merr.
Ikke bann, det er damer her.
-Dritt. -Faen.
Pule.
Slå av lyktene, hun ser dere!
Men av alle Alabamas hekser-
-var det en som var mer fryktet enn andre.
Hun hadde et glassøye som skulle ha mystiske krefter.
Hvis man ser rett i det, ser man hvordan man skal dø.
Det er tullprat, hun er ikke en ordentlig heks engang.
Er du så sikker, så hent øyet.
Det ligger i en eske på nattbordet. Eller tør du ikke?
Jeg går og henter det nå.
-Gjør det, da. -Ja, det gjør jeg.
-Gjør det! -Jeg gjør det!
Ikke gjør det, Edward!
Hun lager såpe av deg. Det er det hun gjør.
Lager såpe av folk.
Jeg heter Edward Bloom.
Det er noen som gjerne vil se øyet ditt.
-Har du øyet? -Jeg har det.
Få se.
Jeg så hvordan jeg skal dø. Jeg var gammel, og jeg falt.
Jeg var ikke gammel i det hele tatt.
Jeg har tenkt på døden. På å se hvordan man dør.
Hvis man bare tenker på måten man skal dø på-
-kan det ødelegge alt.
Men det kunne jo hjelpe også?
For da vet man at man overlever alt annet.
Det jeg mener, er at jeg gjerne vil vite det.
Sånn skal jeg dø.
Hei, mamma.
-Er det bilen til Dr. Bennett? -Ja. Han er oppe hos faren din nå.
-Hvordan er det? -Jeg tar den.
Han er umulig. Vil ikke spise. Han spiser ikke, så han er svak.
Han er svak, så han spiser ikke.
-Hvor lenge har han igjen? -Ikke snakk om det.
Ikke ennå.
Hyggelig å se deg, Dr. Bennett.
Min kone Josephine.
Det gleder meg.
-7 måneder. -På dagen!
Det er en gutt.
Prøv å få ham til å drikke en slik. Han gjør det ikke, men prøv.
Pappa?
Vil du ha vann?
-Du kan vente deg en overraskelse. -Kan jeg?
Alt forandres når man får barn.
Bleier og raping og nattmåltider.
-Tok du deg av det? -Nei.
Men jeg hører at det er forferdelig.
Så bruker man mange år på å prøve å forderve og villede barnet-
-på å fylle hodet dets med tull, og likevel blir det helt normalt.
-Tror du jeg klarer det? -Du har lært av den beste.
Drikk halvparten, så sier jeg at du drakk alt.
Alle vinner på det.
Ingen vits i å være bekymret. Tiden er ikke inne for meg ennå.
Det er ikke slik jeg dør.
-Ikke? -Nei. Jeg så det i øyet.
-Den gamle damen i sumpen? -Hun var en heks.
Hun var gammel, antagelig senil.
Jeg så min død i det øyet, og det er ikke slik det skjer.
Hvordan skjer det?
Overraskelse. Jeg vil ikke ødelegge den for deg.
Din mor trodde vi aldri ville snakke sammen mer.
Nå snakker vi helt fint.
Vi er historiefortellere, begge to.
Jeg taler mine, du skriver dine. Det er det samme.
Jeg håpet å snakke om ting mens jeg er her.
Mens jeg er her, mener du.
Jeg vil bare vite den sanne versjonen av ting.
Hendelser. Historier.
Deg.
Moren din har ikke holdt bassenget i stand.
-Du kan ordne det. -Jeg gjør det.
-Vet du hvor kjemikaliene er? -Jeg gjorde det når du var borte.
Jeg var ikke så glad i å være hjemme. For innskrenkende.
Og nå er jeg bundet til sengen.
Å dø er det verste som noen gang er hendt meg.
-Du sa at du ikke var døende. -Jeg sa at det ikke er slik jeg dør.
Den siste delen er mye mer uvanlig.
Stol på meg.
Dr. Bennett sier at jeg må bli hjemme hele uka.
Det er ingen ting. En gang måtte jeg ligge i tre år.
-Var det vannkopper? -Gid det hadde vært.
Ingen visste hva det var.
De fleste vokser gradvis.
Jeg fikk det plutselig travelt.
Muskler og ben holdt ikke følge med kroppens ambisjoner.
I nærmere 3 år var jeg bundet til sengen-
-med leksikon som eneste utforskingsmulighet.
Jeg kom til G, i håp om å finne svaret på gigantifiseringen min-
-da jeg fant en artikkel om gullfisk.
"I en liten bolle vil gullfisk forbli små.
Får de mer plass, kan gullfiskene firedoble sin størrelse."
Det slo meg at grunnen til veksten-
-var at jeg var tiltenkt større ting.
En kjempe kan ikke ha et liv i normal størrelse.
Straks bena mine nådde sin voksne form-
-startet jeg planen om å finne en større plass til meg selv i Ashton.
Gå på, Tigers!
Edward Bloom!
LANDSKAPSGARTNER BLOOM
VITENSKAPSKONKURRANSE
Hunden min! Den kommer ikke ut!
Jeg var det største Ashton noen gang hadde sett.
Inntil en fremmed ankom en dag.
Ro dere ned, alle sammen! Det holder!
-Han har spist en hel åker! -Han har spist hunden min!
Stanser ikke du ham, så gjør vi det!
Ingen pøbelvold her i byen!
Har noen prøvd å snakke med ham?
-Snakk går ikke! -Han er et uhyre!
Jeg skal gjøre det.
Jeg prøver å be ham dra videre.
Han kan knuse deg uten anstrengelse!
Å, han ville måtte anstrenge seg.
Hallo?
Jeg heter Edward Bloom, og jeg vil snakke med deg!
Gå din vei!
Jeg går ikke før du viser deg!
Gå din vei, sa jeg!
Jeg visste hvordan jeg skulle dø. Kjempen kunne ikke drepe meg.
Men jeg foretrakk å unngå brukne ben.
Hvorfor er du her?
Så du kan spise meg.
Byen ville sende et menneskeoffer, jeg meldte meg frivillig.
Armene mine er litt magre, men bena er saftige.
Er nesten fristet til å spise dem selv.
Kanskje du kan få det overstått raskt. Jeg liker ikke smerte.
Gi deg! Jeg kan ikke gå tilbake, jeg er et menneskeoffer!
Går jeg tilbake, syns de jeg er feig.
Jeg vil heller være middag enn feig.
Se her.
Begynn med hånden, som forrett.
Jeg vil ikke spise deg. Jeg vil ikke spise noen.
Jeg blir bare så sulten. Jeg er altfor stor.
Har du tenkt på at du kanskje ikke er for stor-
-men at byen er for liten?
I virkelige byer er det bygninger så store at man ikke ser toppene.
-Er det sant? -Jeg lyver ikke.
Og "spis alt du vil"-anretninger.
-Du kan vel spise mye? -Ja.
Hvorfor kaste bort tiden i en småby?
En stor mann bør være i en stor by.
Du vil bare ha meg vekk.
-Hva heter du, kjempe? -Karl.
Jeg heter Edward.
Ærlig talt vil jeg at du skal dra. Men jeg vil dra sammen med deg.
Du syns byen er for liten for deg?
Den er for liten for en med mine ambisjoner.
Hva sier du? Blir du med meg?
Ja vel.
Først må vi gjøre deg klar til storbyen.
Edward Bloom, Ashtons største sønn.
Det er med tungt hjerte vi ser deg reise.
Ta med deg nøkkelen til byen.
Når du måtte komme tilbake, er alle dører åpne for deg.
Da jeg forlot Ashton, hadde alle gode råd til meg.
Finn deg en søt pike!
Pass deg for hovmod!
Men det var én hvis råd jeg satte høyere enn alle andres.
Hun sa at elvas største fisk-
-er størst fordi den aldri blir fanget.
-Hva sa hun? -Aner ikke.
To veier førte ut av Ashton.
En ny med veidekke, en gammel uten.
Den gamle ble ikke brukt, og fikk rykte for å være hjemsøkt.
Jeg aktet ikke å vende tilbake-
-så det var på tide å finne ut hva som lå langs den gamle veien.
-Har noen gått den? -Poeten Norther Winslow.
Han skulle til Paris. Han likte seg vel, ingen hørte fra ham mer.
Ta den andre veien, jeg går her og møter deg på den andre siden.
Du prøver bare å stikke av.
Ta sekken min, så er du sikker.
Din..!
Til slutt må en fornuftig mann...
ADVARSEL SPRETT-EDDERKOPPER
... innrømme stygge feilgrep.
Sannheten er at jeg aldri var noen fornuftig mann.
Det jeg husker fra søndagsskolen var-
-at jo vanskeligere ting var, jo mer givende var løsningen.
Min venn! Velkommen!
-Hva heter du? -Edward Bloom.
Bloom, som en blomst?
Her er du! Edward Bloom.
Vi ventet deg ikke ennå.
-Ventet dere meg? -Ikke ennå.
-Du må ha tatt en snarvei. -Ja, den tok nesten livet av meg.
Livet gjør slikt. Den lange omveien er enklere.
-Men lengre. -Mye lengre.
Alt som teller, er at du er her.
Hva er dette for et sted?
Byen Spectre. Alabamas best bevarte hemmelighet!
Det står at du er fra Ashton?
Den siste fra Ashton var Norther Winslow.
Poeten? Hva hendte med ham?
Han er her ennå. Jeg spanderer en drink, og forteller.
Nei, han kan fortelle!
Jeg må møte noen, jeg er sent ute.
Jeg har allerede sagt at du er tidlig ute.
Er ikke det den beste pai du har spist?
Sikkert og visst.
Alt smaker bedre her. Selv vannet smaker søtt.
Det blir aldri for varmt, for kaldt eller for fuktig.
Om natten lyder vinden i trærne-
-som din egen symfoni.
Jenny!
Kom tilbake!
Jeg trenger dem!
-Føtter har det bløtt her. -Det rimer nesten.
Han er dikterhøvdingen vår. Kom.
Jeg sa ja til å bli den ettermiddagen, for å forstå-
-hvorfor et sted kunne virke så fremmed, og likevel så kjent.
Jeg har arbeidet med et dikt i 12 år.
Er det sant?
Forventningene er store. Jeg kan ikke skuffe tilhengerne mine.
Får jeg lov?
Gress så grønt, himmel så blå Spectre er helt topp!
Det er bare tre linjer.
Man burde aldri vise fram verk under utførelse!
Jeg tok den!
Det er igler der.
-Så du den kvinnen? -Hvordan så hun ut?
-Hun var... -Var hun naken?
Ja.
Det er en fisk, ikke en kvinne. Ingen kan fange henne.
Fisk ser forskjellige ut for alle.
Pappa sa at den lignet hunden han hadde da han var liten.
Oppstått fra de døde.
Pokker ta!
-Hvor gammel er du? -18.
Jeg er 8. Det betyr at når jeg er 18, er du 28.
-Og når jeg er 28, er du bare 38. -Du er flink i regning.
Og når jeg er 38, er du 48. Det er ikke store forskjellen.
Men det er mye nå.
Roser er røde Fioler er blå
Jeg elsker Spectre...
Unnskyld meg.
Jenny syns du er litt av en fangst. Alle syns det.
Hva?
Du er litt av en fangst.
Jeg må reise.
I kveld.
Hvorfor?
Denne byen er mer enn noen kan ønske seg.
Jeg ville være heldig om jeg endte her.
Men for å være ærlig, er jeg ikke klar til å ende noe sted.
Ingen har reist herfra!
Hvordan skal du klare deg uten sko?
Det vil vel gjøre vondt. Veldig.
Jeg er lei for det. Adjø.
-Du finner ikke noe bedre sted! -Sikkert ikke.
Lov at du kommer tilbake.
Jeg lover. En dag. Når det virkelig er meningen.
Den kvelden trakk jeg to konklusjoner.
Den første var at en farlig vei er mye verre i mørket.
Den andre var at jeg hadde gått meg fullstendig vill.
Denne skogen ville bli min grav.
Det var vanskelig å nå Spectre, men det var min skjebne å ende der.
Ingen kan unngå å nå livets slutt.
Men så forsto jeg at livet mitt ikke endte her.
Det er ikke slik jeg dør.
Min venn!
-Hvor er skoene dine? -De gikk foran meg.
Josephine hadde noen fotografier i siste Newsweek.
Er det sant?
Så fantastisk.
Jeg var i Marokko i en uke og arbeidet med artikkelen. Utrolig.
Vi må finne et eksemplar.
Jeg vet ikke om du er klar over-
-at afrikanske papegøyer i Kongo bare snakker fransk.
Er det sant?
Man kan knapt få et par ord på engelsk ut av dem.
Men går man gjennom jungelen-
-hører man dem snakke fremragende fransk.
Papegøyene snakker om alt. Politikk, film, klesmoter.
Alt, bortsett fra religion.
Hvorfor ikke religion?
Det er uhøflig å snakke om det. Man vet aldri hvem man kan støte.
Josephine var faktisk i Kongo i fjor.
Da vet du det!
Hei.
Hvordan har du det?
Jeg drømte.
Hva drømte du om?
Jeg husker vanligvis ikke-
-med mindre det er spesielt illevarslende. Vet du hva det betyr?
Det er å drømme om noe som skal hende.
En natt-
-drømte jeg at det kom en kråke som sa:
"Din tante kommer til å dø."
Jeg var så redd. Jeg vekket mor og far.
De sa at det bare var en drøm, og ba meg legge meg.
Men neste morgen var tante Stacy død.
Det er forferdelig!
Forferdelig for henne, men tenk på meg. En liten gutt, med slike evner.
Knapt tre uker senere kom kråka tilbake i en drøm-
-og sa: "Faren din kommer til å dø."
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Til slutt sa jeg det til far, og han sa-
-at jeg ikke skulle være redd. Men jeg så at han var nervøs.
Neste morgen var han ikke seg selv.
Han gikk rundt og var redd for å få noe i hodet.
For kråka sa ikke hvordan det skulle skje. Den sa bare:
"Faren din kommer til å dø."
Han dro hjemmefra tidlig, og ble lenge borte.
Da han kom tilbake, så han skrekkelig ut.
Som om han hadde ventet på døden dagen lang.
Han sa til mor:
"Jeg har hatt den verste dagen i mitt liv."
"Tror du du har hatt en fæl dag?" sa hun.
"I morges falt melkemannen sammen og døde på verandaen!"
Skjønner du? Mor sto i med melkemannen.
-Kan jeg fotografere deg? -Du trenger ikke noe fotografi.
Bare se på "kjekk" i leksikon.
Vær så snill.
Ja vel.
Jeg har bryllupsbilder å vise deg.
Det er et flott et av deg og far.
Jeg vil se bildene fra ditt bryllup. Jeg har aldri sett noen.
Fordi vi ikke hadde et ordentlig bryllup.
Svigermoren din skulle ikke gifte seg med meg.
-Hun var forlovet med en annen. -Det visste jeg ikke.
Har ikke Will sagt det?
Det er vel best.
Han ville fortalt det galt.
Bare fakta, ingen form.
Så det er en litt drøy historie?
Kort er den iallfall ikke.
Jeg hadde forlatt Spectre, og skulle ut og oppdage skjebnen.
Siden jeg ikke visste hva den var-
-utforsket jeg enhver mulighet som dukket opp.
Popo og Coco! Se på dem!
Mine damer og herrer!
Dere tror kanskje dere har sett det uvanlige.
Dere tror dere har sett det underlige.
Men jeg har besøkt alle verdenshjørner-
-og la meg si dere: Jeg har aldri sett noe som kan måle seg med dette!
Da jeg møtte denne mannen, plukket han appelsiner i Florida.
Arbeidskameratene kalte ham El Penumbra, "Skyggen".
Når man arbeidet ved siden av ham, skygget han for solen!
Jeg vil ikke skremme deg, frue. Men om han ville-
-kunne han knuse hodet ditt mellom tærne-
-som en liten valnøtt! Men han gjør det ikke.
Nei, mine damer og herrer.
Han vil ikke skade henne-
-for han er vår snille kjempe.
Mine damer og herrer, la meg presentere Colossus!
Mine damer og herrer, gutter og piker:
Takk for at dere kom.
Kjør forsiktig hjem. Takk for at dere kom.
Den kvelden fant Karl sin skjebne.
Og jeg min...nesten.
Folk sier at når man møter sitt livs kjærlighet, står tiden stille.
Det er sant.
Det de ikke sier, er at så snart tiden starter igjen-
-går den ekstra fort for å ta seg inn.
Hva heter du?
Karl.
Si meg, har du noen gang hørt uttrykket "ufrivillig livegenskap"?
-Nei. -"Urimelig kontrakt"?
-Nei. -Flott.
Vær så god.
Herr Blautibaken, kom hit-
-så han kan skrive på ryggen din.
-Kameraten din er blitt en stjerne. -Flott.
-Blautibaken er advokaten min. -Gleder meg.
Hva er det? Har ikke sett en så beklemt tilskuer-
-siden elefanten satt på bondekona.
"Beklemt"?
Ser du? Kjempen likte vitsen.
Jeg har sett kvinnen jeg skal gifte meg med.
Men hun forsvant.
Uflaks.
De fleste må gifte seg før de mister konene sine.
Jeg skal lete etter henne resten av livet, eller dø ensom.
Pokker ta, gutt!
La meg gjette. Veldig pen?
Rødblondt hår?
Blå kjole?
Jeg kjenner onkelen hennes. Venner av familien.
Hvem er hun? Hvor bor hun?
Glem det, du er ikke på hennes nivå.
-Du kjenner meg ikke. -Å, jo.
Storkar på bondelandet, men et null i den virkelige verden.
Du har ingen plan, ingen jobb.
Ikke annet enn klærne du står og går i.
Jeg har en sekk full av klær.
Noen har stjålet sekken min!
Du var en stor fisk i en liten dam, men dette er havet-
-og du drukner. Dra hjem til pytten din.
-Bli lykkelig. -Jeg har en plan.
Jeg finner henne, gifter meg, lever livet med henne!
Og hvis du gir meg jobb, så har jeg det også.
Jeg har ikke stort-
-men jeg har mer besluttsomhet enn noen annen mann.
Beklager, driver ikke veldedighet. Kom igjen, storegutt.
Vent! Jeg jobber for deg dag og natt, uten lønn.
Bare si meg hvem hun er.
Hver måned du arbeider-
-sier jeg én ting om henne. Det er siste tilbud.
Vi setter i gang.
Fra da av gjorde jeg alt Mr. Calloway ba om.
Jeg kunne jobbe 3 dager uten å spise.
4 dager uten å sove.
Tanken på å møte piken jeg skulle gifte meg med, holdt meg gående.
Vi holder sammen. Slik har det vært, og slik skal det fortsette.
Mr. Calloway?
Det er gått en måned.
Piken som er ditt livs kjærlighet-
-har påskelilje som yndlingsblomst.
Påskelilje.
Som han lovte, fortalte Amos hver måned meg noe-
-om drømmekvinnen min.
Mor dere!
Hun går på college.
College. Hun går på college.
Hun liker musikk.
Musikk. Hun liker musikk.
Tiden gikk, og jeg fant ut mye om kvinnen jeg skulle gifte meg med.
Men ikke hva hun het eller hvor hun var.
Tiden var inne. Jeg kunne ikke vente lenger.
Mr. Calloway?
Det er Edward Bloom. Jeg må snakke med deg.
Mr. Calloway?
Nei!
Den kvelden fant jeg ut at de fleste ting man anser som onde-
-gansk enkelt er ensomme og sosialt ubehjelpelige.
Jeg drepte vel ikke noe?
Noen få kaniner. Men en av dem var visst allerede død.
Det forklarer magebesværet.
Takk.
Jeg tok feil av deg, gutt.
Du har ikke stort, men det du har, har du mye av.
Du kan få hvem som helst.
Det er bare én jeg vil ha.
Hun heter...
Sandra Templeton.
Hun går på Auburn.
Semesteret er snart slutt, så skynd deg.
Takk!
-Lykke til, gutt! -Takk, sir!
Adjø!
Jeg tok farvel, hoppet på tre toget-
-og nådde Auburn den ettermiddagen.
Du kjenner meg ikke, men jeg heter Edward Bloom, og jeg elsker deg.
I tre år har jeg arbeidet for å finne ut hvem du er.
Jeg er blitt skutt, knivstukket, tråkket ned. Brakk ribben to ganger.
Men det var verdt det for å få møte deg og snakke med deg.
Min skjebne er å gifte meg med deg.
Jeg visste det straks jeg så deg på sirkuset, og jeg vet det nå.
-Jeg er lei meg. -Ikke si det.
Jeg er det heldigste mennesket du kan treffe.
Jeg er lei meg, jeg er forlovet.
Men du tar feil. Jeg kjenner deg.
Iallfall av omtale.
Edward Bloom fra Ashton.
Jeg er forlovet med en gutt fra Ashton. Don Price.
Han er noen år eldre enn deg.
Gratulerer.
Unnskyld at jeg har brydd deg.
Hold opp! Det er ikke morsomt.
Stakkars gutt.
Skjebnens onde vane er å gå i ring.
Etter alt slitet for å forlate Ashton-
-var piken jeg elsket forlovet med byens største idiot.
Det fins en tid da man må slåss-
-og en tid da man må innse at man har tapt.
At båten er gått. Bare en tosk ville fortsette.
Men jeg har alltid vært en tosk.
Sandra Templeton, jeg elsker deg, og jeg skal gifte meg med deg!
Hvis vi bruker disse lovene i hverdagslivet-
-er tilbud og etterspørsel lettere å forstå.
Se på neste diagram...
JEG ELSKER SANDRA TEMPLETON
JEG ELSKER SANDRA